Så skete det. Den
sidste bastion fra Afrikas ungdomsoprør, det sidste frirum for kreativitet og
debat i Zimbabwe er faldet. I juni 2015 lukkede Book Cafe i Harare.
Jeg er lige landet i
Harare og er blevet indlogeret i en lejlighed i Avenuerne. Denne gang bliver mit besøg af lidt længere varighed
end tidligere, hvor jeg normalt boede på hotel. Lejligheden har ikke Internet,
så jeg vandrer lidt rundt i nabolaget for at finde en cafe eller lignende med
wi-fi. Bronte Hotel, som næsten er
min nabo, giver kun Internet-adgang til hotellets beboere. En Internetcafe på
næste gadehjørne har ’problemer med
forbindelsen’. Book Cafe!, tænker
jeg så, og styrer ned mod Samora Machel Avenue.
Book Cafe har foruden en bogbutik en restauranten med en scene, og den har et område med
lænestole, hvor man kan sidde med sin computer. Det ville være et fint sted at
sidde sidste på eftermiddagen eller først på aftenen og SKYPE med familien i
Danmark.
Stor er min
overraskelse: jeg kan ikke finde Book
Cafe. Forvirret tænker jeg, at jeg er gået forkert. Jeg står ved indgangen
til en smart natklub her med navnet VOLT.
Men nu kan jeg genkende muren, taget og hjørnet. Stedet er rigtigt. En
velklædt ung mand står foran natklubben, hvorfra man kan høre musik, selv om
det kun er ved 18-tiden. Der er tre lyn gennem O’et. VOLT er en natklub, som er åben fra midnat ’til sent’ alle ugens dage ifølge skiltningen.
”Hvad er der sket med Book Cafe ?” spørger jeg
”Lukket !”
”Er den sådan lukket helt og for evigt, eller er den flyttet”,
spørger jeg.
”Lukket! Nøglen drejet rundt !” svarer han med et
høfligt smil.
Book Cafe havde sin storhedstid i 1990’erne, da Zimbabwe var
et kulturcentrum og den årlige bogfestival – Afrikas største - stadig
eksisterede. I 1981 oprettedes Grassroots
Books, af nogle kultur-interesserede krigsveteraner. Paul Brickhill, en af
de eneste hvide frihedskæmpere i Zimbabwes befrielseskrig, var hovedmanden. Grassroots
Books var dengang et imponerende, vibrerende sted, sådan som jeg husker det
fra et besøg i 1983.
I 1997 blev Grassroots
Books til Book Cafe. Jeg
besøgte den med store forventninger i 2011 på første sal i Five Avenue shopping
centre. Der er entre ved indgangen. Man kan drikke kaffe, øl, vin og spise
kylling - ikke det store udbud. Men det er ikke for madens skyld, man kommer.
Og heller ikke for bøgernes, for selve bogbutikken lukkede i 2008. Der er måske
oplæsningen af digte, men det er musikken, som er i centrum. Og Book Cafe giver nye navne en chance. Her
kan de vise, hvad de kan, improvisere og jamme.
Publikummet den torsdag
aften jeg sidder der, er folk, som er kommet lige fra arbejde. Musikken starter
allerede ved 18.30-tiden. Lidt afdæmpet i begyndelsen, et digt læses op med et
rytmeinstrument i baggrunden. En mbira-spiller
kommer til og bliver fulgt op af en sanger. Gruppen vokser fra to til tre, så
fire. Der er snart hele tre mbira-spillere.
Mbira’en er et afrikansk håndklaver,
tangenterne er fladtbankede søm i forskellige størrelser. Man kan bruge en
calabash som forstærker - eller - som i Book
Cafe – yderligere med elektrisk forstærkning.
Mbira-spillere i Book Cafe |
Indtil i 2012, da den måtte
lukke, fordi ejeren af bygningen ville bruge den til noget andet. Men den
genopstod dog med vitalitet 500 meter væk langs Samora Machel Avenue. Nu med både
indendørs og udendørs scene og restaurant. Også boghandelen er genopstået med
bøger om Afrika, især Zimbabwe og det sydlige Afrika. Tako er boghandlerbestyrer.
Han er digter og ’publisher’ og kender alle bøgerne i butikken, selv om nogle
er ældre end ham selv – omhandlende befrielseskampen. Han ville have passet
fint ind i den gamle bogcafe på Kultorvet i København i 1970’erne. Men dette er
det sydlige Afrika, hvor 1970’erne ikke er glemt. Tako lever dog også i nutiden
med en smartphone klistret til håndfladen og udveksling af e-mailadresser med
europæiske osere i hans butik som jeg selv.
”Hvor kommer du fra ?” spørger han mig.
”Danmark”
”Hvordan går det i Danmark? Det er et dejligt land. Jeg vil gerne til
Danmark! Er du på Facebook?”
På scenen derinde i
restauranten – eller ude i haven - kommer unge digtere og læser op – eller ’performer’ som ’spoken word artists’. Deres slam-poesi er utrolig populær, har
tydelige rødder til afrikansk historiefortælling. Digtere og forfattere kan få
deres værker udgivet. Der er flere nye forlag, som tager sig af dem, ligesom
der er et hav af musikproducenter, som udgiver DVD’er med grupper, der stort
set alle laver deres egen musik. Book
Cafe bruges også til debat-arrangementer, film screening og konferencer ofte
omkring emnet køn og kvinders rettigheder. Det er et sted med nul-tolerance
over for sex-chikane. I weekenden i dagtimerne er Book Cafe somme tider lavet om til et marked for kunsthåndværk.
Holiday Inn, hvor jeg ofte
bor, når jeg er i Harare, ligger lige ved siden af Book Cafe. Her spiser jeg jævnligt min aftensmad. Det er i
tidsrummet 18 – 20, hvor der nu er forskellige småarrangementer, mens der fra
klokken 20 er koncert med 5 Dollars i entre.
Jeg er dumpet ind til
et sådant arrangement - en launch af
en ny sangers CD, Laura Dee – et ungt sangtalent, som bor og studerer i
England. Normalt er bordene i Book Cafe
dækket af batikduge med ’etnisk’ mønster. I dag er der silkeduge og fine
blomsteranretningerne på bordene. Og stolene er pyntet med tyld og
silkesløjfer. Der er inviterede gæster, et parlamentsmedlem, formanden for
Zimbabawe Arts Council, samt andre kendte mennesker fra musikverdenen – og en
kendis, som har været med i ’Big Brother Africa’.
Der bliver ikke sparet
på superlativer og hype fra arrangementets energiske ’master of ceremoni’, en
kendt radiovært, som viser sig også at være sangerindens onkel. Laura Dees egen
familie er der også i deres pæneste jakkesæt og kjoler. Hun synger til et
orkester sammensat ’af de bedste musikere
i Zimbabwe’ forklarer onklen. Der er autografskrivning bagefter.
Da klokken nærmere sig
20 og Laura Dees præsentation er overstået, bliver silkedugene, sløjferne og de
blomsterdekorationerne samlet ind og erstattet af de ’normale’ batikduge.
Jakkesættene forsvinder, og de store afro’er og lange dreadlocks overtager
siddepladserne sammen med unge europæere, der føler sig indfanget af stedets atmosfære.
Laura Dee har gjort det rigtige ved at starte sin karriere i Book Cafe. Jeg tror ikke, der er en
eneste zimbabweansk kunstner – musiker, sanger, digter – som ikke har optrådt i
Book Cafe. Nogle er blevet store
stjerner, andre – nok de fleste – forsvinder i glemslen, men de har haft
chancen, prøvet at realisere deres drøm.
Og nu er så det hele
væk.
At skrive en nekrolog
over Book Cafe er måske for tidligt. Lukningen
i 2015 er imidlertid ikke som den i 2012, hvor etablissementet lukkede midlertidigt, men
dukkede op igen et par måneder senere i et nyt vitalt format. Nu ser det mindre
lovende ud med hensyn til en genåbning end dengang. Årsagen er finansielle
problemer. Selv om ejeren, Thomas Luthuli Brickhill, siger i et avisinterview, at
han vil ‘tage et skridt tilbage og lave
en ny strategi… Book Cafe er et stærkt og respekteret brand ... det er for
tidligt at spekulere over, om vi kan genåbne … men det er ikke enden på
historien’. I mellemtiden bliver der lavet enkelt-arrangementer forskellige
steder i Harare – såkaldte ’pop up
events’, som bliver annonceret på
Book Cafes Facebook side, som stadig eksisterer. Thomas er søn af Paul Brickhill,
som døde af kræft i 2014. Det har nok ikke været let at følge i faderens
fodspor.
Grassroots Books og Book Cafe opstod i en periode, hvor Zimbabwe var fuldt af håb, og
hvor visioner blev realiseret. Men de seneste femten år har slidt hårdt på
visionerne og zimbabweanernes selvforståelse om, at de og deres land er noget helt specielt.
Det er et mindre mirakel at Book Cafe
overlevede perioden med politisk og økonomisk kollaps, hvor Zimbabwe blev
betegnet som en ’fejlet stat’.
Ungdommen i Zimbabwe
har ikke den glorværdige fortid at se tilbage på, som deres forældre. For dem
er livet hårdt. Økonomien skranter stadig, og der er kæmpestor arbejdsløshed.
Politisk er situationen uændret. Book Cafe klarede ikke
generationsskiftet. Den unge generation i Zimbabwe og for den sags skyld i hele
Afrika er mere rodløs og mindre ideologisk funderet en deres forældre. Avenuerne
i Harare er kendt som byens red light distrikt og et broget natteliv. Det nye Book Cafe holdt stand i nogen tid, men
har ikke kunnet klare sig i konkurrencen om det unge publikum, som ikke kommer i
særlig stort tal til et mindearrangement for Martin Luther King, selv om der
er fri entre, men gerne betaler entre for natteliv med høj musik, også når det ikke er med et levende band, der selv har
skrevet deres musik.
Chimurenga-generationen tabte, natklubberne vandt - indtil videre!
Chimurenga-generationen tabte, natklubberne vandt - indtil videre!
Ingen kommentarer:
Send en kommentar